Først var mørket.
Så kom De fremmede. De var like gamle som tiden selv.
De hadde evnen til å endre omgivelsene ved viljens hjelp.
De kalte denne egenskapen for "omstilling".
Men de var i ferd med å dø ut. Samfunnet deres gikk i oppløsning.
Så de overga sin egen verden for å sikre sin eksistens.
De kom til en liten, blå verden lengst ute i galaksen. Vår verden.
Her trodde de at de fant det de lette etter.
Jeg er doktor Daniel Paul Schreber, et vanlig menneske.
Jeg hjelper dem med eksperimentene. Og har sveket min egen art.
"DET ONDE"
Du er forvirret og redd. Jeg kan hjelpe deg.
-Hvem er du? -Lege. Du må høre på meg.
Du har mistet hukommelsen. Eksperimentet slo feil.
-Hukommelsen din ble slettet. -Hva pokker foregår?
De kommer for å hente deg. Ikke la dem finne deg. Gå!
Hallo? Er du der?
Automaten ringte og sa du hadde glemt lommeboka der.
Du bør hente den, for du har bare betalt for tre uker.
-Har jeg vært i tre uker? -Det står her, svart på hvitt.
-Vi fører bøkene nøyaktig. -Jeg skal ta meg av det.
Gjør det. Du er bare gjest her på grunn av merket i panna.
Husregler. Tre uker er tre uker. Ingen fridag for god oppførsel.
-Hvor er mr Murdoch? -Han gikk for fem minutter siden.
Sov nå.
Han sa han var din manns lege. Han ville snakke med deg.
DANIEL P. SCHREBER PSYKIATER
-Unnskyld, dr Sch... -Schreber. Bare kom inn.
Du må være Emma Murdoch. Takk for at du kom så raskt.
-Hva er dette? -Et primitivt eksperiment.
Du er min manns lege? Han har aldri nevnt deg.
Han har vært min pasient lenge.
Han slåss med følelser i forbindelse med ekteskapsproblemer.
-Har han sagt hva som skjedde? -Ja. Når så du ham sist?
For tre uker siden. Han pakket kofferten i sinne.
Jeg forstår hvor vanskelig dette er for deg.
For Johns skyld bør du se meg som en venn.
John har hatt psykisk gjennombrudd. Han har mistet hukommelsen helt.
-Det mener du ikke. -Jo.
Han kan ha vrangforestillinger, og til og med bli voldelig.
Hvis han tar kontakt, må du ringe meg øyeblikkelig.
Hvor han enn er, er han på leting. Etter seg selv.
God kveld, mr Murdoch. Det er deg, er det ikke?
J-et-eller-annet-Murdoch.
J. Murdoch. Hva heter du? Justin? Jerry?
Jason. John. Jake. Står til? Hei, Jack Murdoch.
Jeg må få tak på meg selv.
Jeg sa det til ham. "Tre uker er tre uker."
-Hvor er den heldige? -Ovenpå.
Rom 614. Enda en callgirl.
J. Murdoch.
-God kveld, Husselbeck. -Førstebetjent Bumstead!
Knytt lissene.
Jeg er glad du er her. Walenski har visst tørna helt.
Jeg gjør det jeg blir satt til.
-Hallo. -Er det deg.
-Du glemte lommeboka di her. -Når var det?
-Da du var her sist. -Når var det?
Da du gikk fra lommeboka. Skulle jeg huske det?
Hallo? Unnskyld meg.
STENGT
-Hvor skal du? -Hjem.
-Hvor er "hjem"? -Har dere ikke noe bedre fore?
-Prøver å gjøre jobben min. -En morder går løs et sted.
Kanskje dere skulle prøve å fakke ham?
Pigg av.
Kom, da!
Hvor mange er det nå? Seks prostituerte?
-Jeg tror det. -Toppkarakter for rett svar.
Hva slags morder stanser for å redde en gullfisk?
Morderen bare sirkler rundt oss, takket være Walenski!
Jeg har kjent Eddie lenge. Han er en dyktig kar.
Uansett lar han det bare drive nå.
Få snakke med Bumstead!
Frank!
De holder øye med oss! Det finnes ingen vei ut.
Forstår dere ikke?
Slipp meg! Jeg skal ikke gjøre dere noe.
-Hva var det? -Walenski.
Jeg blir straffet for mine synder.
Hva har jeg gjort for å fortjene dette? Hvor skal jeg begynne?
Alt Walenski skrev ned skulle være her et sted, så...
Den eneste som burde bures inn, er Walenski.
Ingenting er som sunt paranoia.
Førstebetjent Bumstead. Jeg vil melde min mann savnet.
-Gå til resepsjonen med det. -De sa jeg skulle snakke med deg.
Han heter John Murdoch.
-Sier disse navnene deg noe? -Nei. Hvem er de?
Hvorfor leter dere etter mannen min? Tenkt å beskylde ham for noe?
-Kanskje. For drap. -På hvem?
På dem alle.
Unnskyld! Jeg mente ikke å skremme deg.
Beklager at jeg kom. Vi har begge gjort en feil.
La meg forklare...
Har vi møtt hverandre før? Håper du lever ennå.
-Hva heter du? -John!
Et passende navn.
Jeg bare tenkte...
Det du gjør, virker litt farlig...
-Akkurat nå. Sett at jeg er morderen? -Du er ikke typen.
Føler du noen innskytelser jeg bør vite om?
Fanken.
MORDEREN SLÅR TIL IGJEN
DRAPSMANNEN FREMDELES PÅ FRIFOT
-Du oppdaget din legning? -Hvem er du?
Vi vil spørre om det samme.
Sov nå.
Han kan omgjøre ting!
-Hva gjør vi? Han er farlig. -De sier han kan omgjøre ting.
-Umulig! -Vi har selv sett det.
Pregingen virker vanligvis ikke. De er uberegnelige når de våkner.
Flakker rundt som unger på villstrå.
Men han her var annerledes.
-Hva sier legen? -Han har ikke meldt seg.
-Og mr Quick? -Han ikke mer. Være død.
-Stakkars, stakkars mr Quick. -Vet mr Book det?
-Skulle vi ikke vite, mr Hand? -Vi hadde håpet å lære mer.
Vi får ikke vite noe før vi besitter ham. Få tak i ham.
-Mitt merke, håper jeg. -John?
Jeg har vært så redd for deg.
Straffer du meg?
Hvis det er derfor du ble borte, setter jeg liten pris på det!
Aner ikke hva du snakker om!
Jeg fant disse nøklene i lomma. Så jeg bor vel her.
-Du er liksom kona mi? -Liksom!
John... Du vet visst ikke hvem jeg er?
-Legen din fryktet for dette. -Legen min?
Han ga meg kortet sitt. Vil finne deg for enhver pris.
"Schreber"...
Som å leve ut en annens mareritt. Hvorfor gikk jeg til lege?
Jeg bedro deg. Du var sint på meg.
Stengetid.
Dr Schreber. Vi må dessverre oppsøke deg her.
Du vet vi misliker fuktighet.
-Beklager, jeg... -Glemte å melde deg.
Jeg var redd. Har svakt hjerte.
Det har ikke med hjertet å gjøre. Denne lå på hotellrommet hans.
Må vi reprodusere hukommelsen hans igjen?
Jeg prøvde å prege ham, men han våknet. Slo vekk sprøyta!
-Så han har ingen hukommelse? -Bare fragmenter. Vi ble avbrutt.
Dere har hatt slike villfarne før?
Han er ikke en slik. Han kan omgjøre ting.
Umulig. Jeg trodde bare du kunne det!
Du må lage en annen mal av hukommelsen hans.
-Jeg skal prege ham igjen! -Vi har andre hensikter med ham.
Det er nesten midnatt. Vi snakkes igjen i morgen.
Ingen flere forsinkelser. Ikke mer inkonsekvent atferd.
-Politiet leter etter deg. -Jeg så avisutklippene.
"Morder jakter på folk på gata."
Jeg ble med en av de kvinnene før jeg kom hit.
-Jeg forstår ikke? -Møtte henne foran en automat.
Jeg ville vel teste meg selv. Se om jeg hadde slike drifter.
Jeg har kanskje mistet forstanden, men jeg er ingen morder.
Jeg tror deg.
Gjør du?
En bil utenfor. Den samme som du kom i.
En drosje. Han satte meg av.
Visste ikke at han var her ennå. John...!
Stå stille!
-Det er feil mann! -Gå til side.
-Jeg har ikke drept noen. -Du er mistenkt. Overgi deg.
-Jeg vil høre på det du har å si. -Du vil ikke tro meg.
-Gjør et forsøk. -Noen er etter meg.
En gruppe menn. De vil drepe meg.
Jeg vet ikke engang... De er ikke...
-Hvem hører på en gærning? -Gå til side, mrs Murdoch.
Løp!
Aldri hører noen på meg.
Stans, Murdoch!
Murdoch!
DANIEL P. SCHREBER PSYKIATER
-Langt igjen? -Vi er nesten fremme.
-Vet du hvor Shell Beach er? -Gjett om!
Jeg og kona feiret hvetebrødsdagene der.
Du tar Main Street vestover til... Eller er det Cross...
Jeg husker ikke om det er Main Street eller Crosstown.
Jeg kan ikke hjelpe mer. Er sent ute til en avtale.
Takk for at du tok deg tid.
Jeg har møtt en del mordere. Murdoch virker ikke som en.
Folk som deg kan ikke grave dypt nok.
Jeg vet når noen lyver for meg.
Å vurdere personligheter er mitt fag.
-Så gi meg en pekepinn. -Selvsagt. Se på deg selv.
Du er en kresen type. Opptatt av detaljer.
Fører trolig et ensomt liv. Beklager, nå må jeg gå.
Kom inn.
-Hvordan er det med ham? -Som før.
Walenski? Det er Frank.
Kom inn.
Lukk døra.
Jeg har sett på noen av rapportene dine. Interessant sak.
Slikt som kan skape en karriere. Eller ødelegge den.
-Jeg drev med den saken. -Hva skjedde?
Ingenting. Jeg har sirklet rundt i undergrunnen. Tenkt i sirkler.
Det finnes ingen vei ut. Har gjennomgått hver tomme av byen.
-Du skremmer livet av kona di. -Hun er ikke kona mi.
-Aner ikke hvem hun eller vi er. -Hvorfor sier du det?
-Tenker du ofte på fortiden? -Som alle andre.
Jeg har forsøkt å huske ting fra fortiden.
Jo mer jeg prøver å huske, jo mer vaser det seg til.
Ingenting synes virkelig. Som om livet er noe jeg har drømt.
Når jeg endelig våkner, er jeg en helt annen person!
Det var noe du så? Noe nytt ved saken.
Det er ingen sak. Har aldri vært det. Alt er bare en enorm spøk!
l kveld trenger vi
Dette bringer hukommelsen tilbake.
Denne er varm ennå. Hva er det?
Minner om en elsker? Liste over erobringer.
Vi finner det snart ut.
Det ville du ikke like, mr Hva-du-nå-heter.
Det er ikke slike erobringer du forstår deg på.
Få se. En tanke ulykkelig barndom.
Litt ungdomsopprør.
Et tragisk dødsfall i familien.
-Doktor... -Mr Book.
Hvorfor sover ikke Murdoch under omgjøringen, som de andre?
Kanskje han er kommet et trinn videre på utviklingsstigen.
Han prøver å overleve. Hva ventet du deg?
Leter du ikke etter menneskets sjel? Det er hensikten.
Det er derfor du gjør om på folk og ting hver natt.
Kanskje du har funnet det du lette etter, og det vil bite deg i...
Det kreves mange ganger en mannsalder å mestre vår evne.
Tanken på at et menneske skulle kunne utvikle dette, er...
Absurd! Jeg vet det. Men hva skulle forklaringen være?
Tiden er inne.
Åpne den.
UVANLIGE, SPIRALFORMEDE SÅR
-De tar meg snart av nattskiftet. -På tide, kjære.
Hallo?
Hallo!
Våkne! Hei!
Våkne, da!
Våkne!
Kan noen høre meg?
La omgjøringen starte.
Goodwin-familien. Jeremy, Sylvia, Jane og Matthew.
Jane og vesle Matthew.
De rike blir rikere. Får nok pikeværelse før natta er omme.
-Dr Schreber, antar jeg? -Du!
Ingen måte å hilse pasienter på, doktor. Hvis det er det du er?
-Vær så snill, jeg... -Hva foregår? Hvorfor sover alle?
-Demp deg! -Hva har du gjort med meg!
Ingenting. Vi kan ikke snakke her. Det er utrygt. Hvis de ser oss...
Jeg vil ha svarnå!
Hvem er de? Hvorfor vil de drepe meg? Svar!
Herregud. Du kan det virkelig.
-Gjorde jeg det der? -Du har kraften deres.
Du kan endre ting med viljekraften. De kaller det omgjøring.
Nå handlet du av instinkt. Jeg kan lære deg å bruke det bevisst.
La meg hjelpe deg. Sammen kan vi gjenerobre byen.
Brillene mine.
Brillene! Vær så snill.
Han ga firmaet et fryktelig ansikt utad.
Jeg sa til Fredrickson at jeg måtte sparke ham.
Riktig av deg, elskling.
Han gikk løs på meg! Jeg vet ikke hvor det ble av ham.
Kom. Vi har mye å gjøre.
Ja.
Kveldens eksperiment skal utføres på følgende steder:
Den første skal preges her på Avenue M.
Vi har et problem. Det finnes ingen Avenue M.
Forrige gang oppdaget vi en kontrollsvikt.
En påvirkning av maskinene? Murdoch er sterkere enn vi trodde.
-Han blir som oss. -Så må vi bli som ham.
-Doktoren har gjort som vi ba om? -Murdochs liv og levnet, bind 2.
Vi må ikke gjøre dette. Murdoch har ikke disse minnene.
Hvordan skal vi finne ham om han blir preget?
Alle han treffer, vil være kjent for oss.
Han følger ledetrådene, vi minnene.
Men å prege en av oss... Mistak har alltid følger!
Forslaget er vår eneste mulighet. Preg ham!
Det vil gjøre litt vondt.
Er det gjort?
Ja. Jeg har John Murdoch preget i sinnet.
"Jeg fant dette postkortet blant sakene til moren din."
"Det vekker minner. Stikk innom en dag. Hils Emma. Hilsen Karl."
Karl Harris.
Harris.
Harris Karl.
Unnskyld, hvordan kommer man til Avenue C?
Prøv undergrunnen.
-Problemer? -Har du jobbet her lenge?
25 år. Ingen fridag for god oppførsel.
Vi ser etter John Murdoch.
-Hun vet ingenting. -Et blindspor.
Vi trodde pregingen ville hjelpe oss å finne ham.
Isteden kom vi hit.
-Irrasjonelt. -Instinkter er irrasjonelle.
Han vil trolig oppsøke steder som virker kjent. Som jobben.
-Blåser i jobben. -Sett nå at du var Murdoch.
Hvis jeg var Murdoch...
Da ville jeg husket hvordan kona mi såret meg ved å bedra meg.
Jeg ville tenke ut en måte å hevne meg på.
La meg være alene med henne. Jeg har arbeid å gjøre.
Vognskift. Plattform 3.
-Hvordan komme til endestasjonen? -Ta ekspresstoget.
-Hvorfor stoppet det ikke? -Fordi det var ekspresstoget.
Det er ingen vei ut av byen. Jeg har forsøkt.
Du er Murdoch? Han de leter etter. Du er ingen morder.
De har gitt deg falsk identitet, som alle andre.
-Hvem er du? -Politimann.
l hvert fall i dette livet. De stjeler minnene til folk.
Og mikser dem igjen og igjen, til ingen vet hvem de er lenger.
Iblant våkner en av oss mens de gjør om på ting.
Det skal ikke skje, men det gjør. Det skjedde meg.
De er etter deg.
Etter meg også. Men det er greit. Jeg har funnet en vei ut!
-Vi var her i går. -Dette var hjemmet hans.
-Det var da han elsket henne. -Vel og bra.
Men vi trenger noe mer håndfast for å finne ham.
Jeg vet hvor hun er.
Vi er heldige, når du tenker over det.
Å kunne se igjen steder som har betydd meget for oss.
Det føles mer som om de hjemsøker oss.
Kanskje. Det var en ferge her da jeg var gutt.
Det største du kunne tenke deg. Full av lys, som en bløtkake.
Mannen min sa det til meg en gang. Akkurat her.
-Hvor er han nå? -Gid jeg visste det. Hva gjør du her?
-Jeg traff min kone her. -Og jeg min mann.
Verden er ikke stor.
NEPTUNS RIKE
Hallo?
-Hva gjør du her? -Jeg fulgte etter deg.
Ikke rør deg!
Johnny...?
Så jævla lenge siden sist at jeg trodde du hadde glemt meg!
Onkel Karl.
Vent.
-Er det meg? -Ja.
-Vokste jeg opp i Shell Beach? -Hjembyen din.
-Hvordan kommer jeg dit? -Vet ikke. Har ikke vært der på år.
Du må huske det. Prøv!
Beklager. Huet er ikke som det var.
-Så lyst det er der. -Det var vel lysere tider.
Du skriblet alltid i den boka. Det er meg og far din.
-Et par pene tosker. -Hva skjedde foreldrene mine?
Hvor er de nå?
De er døde. Det skjedde da huset brant.
Jeg passet deg. Husker du det ikke?
-Hva er det for noe? -Hva da?
-Et arr. -Du skadet deg stygt i brannen.
-Hva betyr det, Johnny? -At alt dette er løgn!
Han sa han hadde vært der. For å teste seg selv.
For å se om han var i stand til...
Jeg ville spørre om hun kunne hjelpe meg å finne ham.
Bli her. Jeg ringer stasjonen.
Så vakkert.
En gave fra mor. Hun døde nylig.
Jeg har det for å huske henne.
Så leit.
Jeg husker ikke når hun ga meg det.
Hvordan kan jeg glemme noe sånt?
-Hva er det som skjer? -Jeg vet visst ikke lenger.
Rommet ditt står urørt. Du kan sove her i natt.
Glad du er tilbake. Om bare for en natt.
Karl. Går den klokka riktig?
Den har gått perfekt siden jeg kjøpte den.
-Er det før eller etter 12? -Hva tror du?
Hvordan kan det være natt alt? Hvor ble det av dagen?
Du er trett. Alt er mulig.
Få deg litt søvn. Vi finner ut av det i morgen.
GUIDE TIL SHELL BEACH av Johnny Murdoch
Hallo?
Han er her. Oppfører seg skikkelig snålt.
Han er ikke seg selv. Hold ham der. Jeg kommer.
-Jeg skal prøve. -Takk, Karl.
Johnny!
Jeg kan ikke love noe. Vi må ta det som det kommer.
Vi ville bare hjelpe.
Karl. Onkel Karl.
Hvis du har problemer, kan vi kanskje hjelpe deg!
Så lenge siden jeg har sett deg.
Du har voldt oss mange bekymringer.
Dette er unødvendig. Du kan ikke unnslippe.
Byen er vår. Vi skapte den.
Vi bygde den på stjålne minner.
Forskjellige epoker blandet sammen til én.
-Hver natt endrer vi den for å lære. -Lære hva?
Om deg og dine medborgere. Hva som gjør dere til mennesker.
-Hvorfor? -Vi må bli som dere.
Nå forstår jeg deg. Jeg husker det du ikke husker.
Hva du savner. Havet.
Å løpe etter bølgene som gutt.
Møte Emma ved elva. Det første kysset.
-Hva er dere? -Vi bruker deres død som farkoster.
NØDUTGANG
Hopp inn!
John!
Hva med henne? Ringer det noen bjeller?
-Hun levde da jeg gikk. -Denne, da?
-Det er ingenting. Jeg... -Bildene må bety noe!
Hvilke bilder? Jeg skjønner ikke.
-Slutt å vrøvle! Slutt å ljuge! -Jeg ljuger ikke!
Hjelp meg å forstå!
Det er som et puslespill som aldri gir mening!
Jeg skjønner like lite som deg!
Få spørre om noe. Har du hørt om Shell Beach?
Vet du hvordan man kommer dit? Vil du fortelle meg det.
-Du går til... -Hvor?
La meg få tenke meg om.
Du husker det ikke. Er det ikke merkelig?
Et spørsmål til. Når husket du sist hva du gjorde i løpet av dagen?
-Hva mener du? -l løpet av dagen, mener jeg.
Når husket du det sist? Jeg mener ikke noe barndomsminne.
Men i går. Forrige uke. Husker du noe som helst?
Du kan ikke, kan du vel? Jeg tror ikke sola fins her engang.
Jeg har vært oppe time etter time. Natta tar aldri slutt her.
-Sprøtt. -Det er sprøtt.
Det er ikke bare meg. De gjør noe med oss alle.
-Jeg har hørt nok. -Hør på meg!
Hold munn!
Det må finnes en forklaring.
Forklar dette.
Johnny, jeg mente ikke å gjøre deg vondt.
Jeg vet ikke hvorfor det skjedde. Gid jeg kunne få det ugjort.
Emma, du gjorde det ikke. Dette forholdet ditt.
-Jeg tror ikke at det har hendt. -Hva mener du?
Jeg vet det lyder sprøtt, men sett at vi ikke har møttes før nå?
At vi først møttes forleden, i leiligheten din.
Sett at alt vi husker, er noe andre vil vi skal huske?
Noen vil vi skal tro at det var slik.
Hvordan kan det være mulig? Jeg husker da jeg traff deg.
At jeg ble forelsket i deg.
Jeg husker at jeg mistet deg.
Vent. Bare et øyeblikk til.
Jeg elsker deg, John.
-Det kan ikke være uekte. -Nei.
Førstebetjent?
Walenski begikk selvmord i går.
Jeg tenkte du burde vite det.
Sjefen vil snakke med deg.
Jeg visste du ville finne morderen.
Sir...
-Hva kan jeg hjelpe med? -Du kan sove.
Sov.
God kveld.
Bumstead.
Jeg ville være først til å gratulere deg.
-Før oss til Murdoch. -Sov.
Doktor Schreber?
-Jeg visste du ville komme til slutt. -Er det ikke på tide med noen svar?
Selvsagt. Bare sett deg.
Jeg kommer ofte hit. Eneste stedet jeg kan få litt fred.
De har aversjon mot vann. Nesten som fobi.
Hvem er de? Hva vil de meg?
Du er gjenstand for deres eksperimenter.
Det er vi alle.
Er lei for dette, men jeg har ikke tid til å gjøre det som rett er.
Alle svarene du søker ligger i denne sprøyten.
Injiser deg selv. Det er den eneste måten du kan forstå på.
-Du lurer meg? -Du må gjøre det nå!
-Gi meg våpenet. -Han er galere enn vi trodde!
-Du virker mest gær'n på meg. -Du vet ikke hva du gjør!
Hva er det i denne?
Alle svarene du søker. Jeg forsikrer deg.
Vi bør vel beholde den for sikkerhets skyld.
-Kom, doktor. -Hvor skal vi?
Til Shell Beach. Det er dit du vil? Til havet.
Du finner ingenting der! Jeg har vært der.
-Da kan du jo vise oss veien! -Jeg vil ikke. Jeg nekter!
Dere kan ikke tvinge meg. De venter på oss!
Jeg skjønner ikke. Det var da en bro her?
Prøver du deg igjen, må vennene dine fiske deg opp av kanalen.
Ikke gjør meg noe. Jeg skal fortelle alt.
Hva?
Hvem er dere?
Vi må dra. Enden av kanalen.
Du skal snart få flere pene ting. Anna.
-Jeg er ikke Anna. -Du blir det snart.
Jeg trenger henne til noe annet først.
Jeg kaller dem De fremmede. De har fått oss hit.
Byen og alle i den er en del av eksperimentet deres.
De blander minnene våre for å finne ut hva som gjør oss unike.
En dag er man kanskje førstebetjent, den neste noe helt annet.
Vil de studere en morder, preger de en av sine med ny personlighet.
De lager familie og venner til ham. Skaper en ny historie.
Til og med en mistet lommebok. Så iakttar de resultatet.
Vil en som får en morders historie, fortsette i samme spor?
Eller er vi noe mer enn summen av våre minner?
At du skulle være morder, var et uheldig sammentreff.
Du har hatt et dusin tidligere liv.
Men du våknet da jeg holdt på å prege dette i deg.
Hvorfor gjør de alt dette?
Vår evne til individualitet skiller oss fra dem.
De tror de kan finne sjelen hvis de forstår hukommelsen vår.
Alt de har er felles minner. De deler en felles sjel.
De er i ferd med å dø ut. Står på randen av tilintetgjørelse.
De tror vi kan redde dem.
-Hvor kommer jeg inn? -Du er annerledes.
Du motsatte deg pregingen.
Og du har deres evne til omgjøring.
Den de endrer ting med. Det var slik de bygde byen.
Maskiner under jorda hjelper dem å samle telepatisk energi.
De kontrollerer alt, til og med sola.
Derfor er det alltid mørkt. De tåler ikke lys.
Hvorfor trenger de deg?
De laget en ekstrakt av vårt indre så de kunne lagre informasjon -
- og blande den for å gi oss nye minner.
Men de trengte en til å hjelpe seg.
Jeg forstår sinnets sammensatthet bedre enn noen annen.
Jeg fikk beholde mine evner som forsker fordi de trengte det.
Jeg måtte slette alt annet.
Kan du tenke deg hvordan det er å måtte slette sin fortid!
Hva med min fortid? Barndommen min?
Shell Beach? Onkel Karl?
Og denne? Den var tom da jeg fant den!
Du forstår fremdeles ikke. Du har aldri vært gutt. Ikke her.
Hele din historie er en illusjon. Oppspinn, som med oss alle.
Tegningene skjedde, på grunn av evnene dine.
Du sa de fraktet oss hit. Hvorfra?
Beklager. Jeg husker ikke.
Ingen av oss husker det.
Hva vi engang var, hva vi kunne ha vært et annet sted.
Jeg har ført dere så langt. Dere trenger meg ikke mer.
Kom.
John!
Det er ikke noe hav, John. Ingenting bortenfor byen.
"Hjemme" eksisterer bare i hodet ditt.
Nei!
Stans!
Nei!
Hold opp!
Vær så snill. Nei!
Nå kjenner du sannheten.
Nei!
Overgi deg, ellers dør hun.
Hva så? Hun er ikke min virkelige kone. Betyr ingenting for meg.
Men du bryr deg om det likevel?
Jeg er blitt det monsteret du skulle ha vært.
Skal jeg drepe henne nå, slik du ville ha gjort?
-Ikke skad henne! Vær så snill. -Så overgi deg.
Sov.
Nå.
John?
Sov.
Drep ham.
Drep ham!
Han er sterk. Farlig. Men han kan føre oss dit vi ønsker.
Til det legen kaller "sjelen".
Tiden er inne for eksperimentets avgjørende fase.
Vi trenger ikke de andre lenger. Forskingen er slutt.
Tiden er inne til å bli ett med John Murdoch.
Tiden er inne. Preg ham.
Åpne den! For bestandig.
Hva er det du gjør?
De vil prege deg med sine felles minner.
Gjøre deg til en av dem, så de kan dele sjelen din.
Men jeg har andre planer.
Preg ham, doktor. Ikke mer ulydighet.
Det gjør meg vondt, John. Smerten varer bare en stund.
Husk du vil nå større høyder. Du skjønner det når du blir eldre.
Slik, ja. Øvelse gjør mester.
Husk jeg har sagt at du ikke må snakke med fremmede.
Husk det.
Du lurer vel på hvorfor jeg fortsetter å dukke opp i minnet.
Det er fordi jeg har preget meg selv inn i dem.
Minnene er laget for å lære deg om De fremmede.
Et helt livs viten i en enkelt sprøyte.
Du overlever. Og finner styrke i ditt indre.
Og du vil seire.
Hei, onkel Karl!
En dag jobber jeg kanskje for deg.
Maskinen De fremmede bruker for å forsterke sine tanker.
Maskinen som endrer verdenen deres. Du må gjøre den til din.
Du kan slå dem. Men du må konsentrere deg.
Det er noe galt.
Ingen tid til romantikk. Verden kan bli det du gjør den til.
Hva har du gjort?
Du har makt til å la alt skje. Men du må handle nå!
Jeg visste du kunne, John. Du har kraften deres og kontrollen.
-Hvor er Emma? -Hun er ikke Emma lenger.
-Så gi henne minnene tilbake. -Jeg kan ikke.
Minnelageret deres er ødelagt.
Beklager veldig. Hva vil du gjøre nå?
Fikse ting. Du sa jeg hadde kraften.
Maskinene må gjøre det jeg vil. Gjøre verden slik jeg vil.
Bare jeg konsentrerer meg hardt nok.
-Hvor skal du? -Til Shell Beach.
KOMMER SNART DRØMMENES BOK
-Hva koster billetten? -En kvartdollar.
-Ta plassen min. -Å nei, da.
-Jeg kan stå. -Takk.
John.
Jeg har ventet på deg. Hva gjør du?
Noen små forandringer.
-Sikkert at det er det vi vil? -Jeg tok sjansen.
Jeg dør nå. Din preging samsvarer ikke med min art.
Men jeg ville vite hvordan det føltes.
Jeg hvordan dere ville jeg skulle føle.
Du ville vite hva som gjorde oss menneskelige.
Det sitter ikke der. Du leter på feil sted.
Det er vakkert her.
Så lyst.
-Vet du om Shell Beach er i nærheten? -Jeg tror det er der borte.
Jeg har tenkt meg dit selv. Skal vi slå følge?
Gjerne.
-Jeg heter Anna. Og du? -John. John Murdoch.
Norsk tekst: Grace Brynn
Tekst: jhj@2007